1864 HÍRLAP 1865
Új-Mexikó területén a polgárháború vége felé...
egy indián, Sierra Charriba, és 47 apacs harcosa...
lerohant és kifosztott egy vidéket, amely majdnem háromszor akkora volt, mint Texas.
1864. október 31-én...
az Egyesült Államok 5. lovasságának egy teljes századát,
amelyet Fort Benlinből küldtek a megsemmisítésére,
lesből megtámadták és lemészárolták a Rostes farmon.
Hálásak vagyunk Timothy Ryannek, az USA 5. lovassága kürtösének,
a század egyetlen túlélőjének, naplójáért,
ami a tragédiáról és az azt követő hadjáratról szóló egyetlen létező beszámoló.
Engedjen el! Az anyukámat akarom!
Lovas katona, Sierra Charriba vagyok.
Most kit küldesz ellenem?
- Hadnagy! - Uram?
Az első, második és harmadik szakasszal fedezzék a hegygerincet!
- Igen, uram. - Ha jelzek, hogy jöjjenek, jönnek.
Ha azt jelzem, támadás, támadnak.
Ha azt jelzem, futás, követnek és futnak.
- Amúgy maradjanak a helyükön. - Igenis.
- Első szakasz jobbra! - Mr. Potts!
Második szakasz balra!
Őrnagy úr?
Ez ismeretlen terep számomra. Van valami javaslata?
Nézzünk körül lassan, óvatosan.
Balra! Jobbra!
November 1.
Ma visszatértem a mentesítő hadoszloppal a mészárlás színhelyére.
Az őrnagy nemigen remélte,
hogy bárki is életben maradt a civilek vagy a katonák közül.
De Samuel Potts, az őrnagy felderítője...
az apacsok jó ismerője azt mondta, kisfiúkat nem ölnek meg.
Foglyul ejtik őket, és harcosokat nevelnek belőlük.
Úgy vélte, a három Rostes fiú talán még él.
De a nővérükről, Beth-ről már nem remélte.
Igaza volt.
Lenéztem rá, és gyűlölettel gondoltam Riagóra,
az apacs felderítőnkre, aki erre a helyre vezetett minket.
Az ő holttestét nem találtuk meg,
és mindig is furdalni fog, hogy vajon megúszta a vérfürdőt, vagy részese volt-e.
Maradjanak a helyükön!
- Ez a sál Brannin hadnagyé volt. - Ez magának szól, őrnagy.
Remélem, már halott volt, amikor ezt tették vele!
Ha halott lett volna, nem háborgatták volna.
- Vágja le, őrmester! - Brannin katona volt, Amos.
Tudta, ez mivel jár.
Mekkora az esély arra, hogy visszakapom azokat a gyerekeket?
Azt mondanám, egy az ezerhez,
ha adnának magának egy hadosztályt, és legalább egy évnyi időt.
Ez nem valami sok, igaz?
Öt nap alatt szerzek embereket, lovakat és felszerelést.
Az ötödik napon legyen itt, és mondja meg, hol van Charriba.
Visszahozom a gyerekeket, őt meg elkapom.
- Sam! - Igen?
Ne hagyja magát megölni! Kényelmetlenséget okozna nekem.
Ryan!
Míg jó sok katona távol volt,
öt bebörtönzött könföderalista kitört Fort Benlinből, és megszökött.
Visszautunkban csapdába ejtettük őket.
Jó estét, Ben.
Jó estét, Amos.
Az én parancsnokságom előtt kellett volna ezt.
Mit parancsnokol, a temetés részleteit?
- Indulás, hadnagy! - Indulás!
Katonák, jobbra át! Kettes sorban lovagolj!
Visszahoztam az elkóborolt fiait, kapitány.
Most mesélje el, hogy szabadultak ki!
Leütöttek két őrt, és átmásztak a falon.
Szeretnék rámutatni, Amos, hogy a szökés idején...
ebből az egységből 131 ember félnapi járóföldre volt innen,
és vagy sírt ásott, vagy a napon rothadt, azt várva, hogy eltemessék.
Minden járóképes rab legyen 10 perc múlva ezen a gyakorlótéren!
A láncra vertek is.
Kürtös, fújj gyülekezőt!
Partit rendeznek nekünk, kapitány.
Nagyon úgy néz ki.
Maguk tolvajok, árulók, szökevények,
Dél úriemberei! Önkéntesekre van szükségem.
Olyan önkéntesekre, akik harcolnak az apacs Sierra Charriba ellen.
Lovasokra van szükségem. Férfiakra, akik tudnak lovagolni és lőni.
Nem ígérek cserébe semmit.
Csak nyeregtől feltört ülepet, kevés élelmet, esetleg egy golyót a hasukba.
És szabadon beszívott levegőt, tisztes dohányadagot, negyed zsoldot.
A jóindulatomat.
Közbenjárást kegyelemért és szabadlábra helyezésért, mikor visszatérünk.
Nem tudom, ez mennyire éri meg maguknak.
De azt tudom, hogy azt, aki elszegődik hozzám, majd szökni próbál,
azon nyomban lefogom lőni.
Egyiküket, aki rendelkezik parancsnoki gyakorlattal, felfogadom...
megbízott hadnagyként.
Tyreen kapitány,
vonzóbb-e az a kilátás, hogy ismét hazája zászlaja alatt harcoljon,
mint hogy annak láncaiban sínylődjön ebben a börtönben?
Ez nem az én hazám, Dundee őrnagy.
Köpök a zászlajára, és köpök magára is,
és inkább lógok, mint hogy szolgáljak!
Veitch tizedes meghalt, uram.
És lógni is fogsz!
Maga és a négy jó barátja.
Bíróság elé kerülnek gyilkosság vádjával.
Az őr, akit leütöttek, meghalt.
Bűnösnek találtattak az itt említett vádakban és leírtakban.
Jelen bíróság kötél általi halálra ítéli magukat,
az ítéletet november 6-án reggel 6-kor hajtják végre.
Benjamin Tyreen kivételével vigyék el a foglyokat!
Jobbra át, lépés indulj!
A bírósági eljárásnak vége.
Üljon le!
Öt év.
Még mindig engem hibáztat saját maga helyett, mi?
Egy dolog biztos, Ben, egy szemernyit sem higgadt le.
Mikor tanulja már meg, hogy minden baját saját maga okozta?
Ki bocsátott el a seregből?
Az én szavazatom egy volt az öt közül.
Ketten a felmentésemre szavaztak.
De maga nem. A saját kapitányom nem.
A barátom nem.
A bíróság lelkiismerete nem tartozott rám.
Mi tartozott magára, Amos?
- Hogy akit megöltem, az egy jenki volt? - A tiszttársa volt.
Becsület-párbaj volt.
Maga is délen született, tudta, mit jelent.
Ha ő ölt volna meg engem, és volt rá esélye,
- őt is elítélte volna? - Igen.
Hazudik.
A szavazatával a washingtoni tábornokok kedvében járt.
Amos Charles Dundee előléptetését szavazta még.
Maga hazaáruló, Ben. Ezért is engem akar hibáztatni?
Őrmester!
Igen, uram!
Tudhattam volna, hogy hiába próbálok beszélni magával.
Meg fogja még próbálni, őrnagy!
Az őrnagy tolvajokat, árulókat és szökevényeket kért,
és ezt kapta. Négy óra elteltével még csak hármat fogadott fel.
Ryan, maga mit keres itt?
Önkéntesnek jelentkezem, uram. Kiérdemeltem, uram.
Szüksége lesz kürtösre, uram.
- Álljon oda! - Igenis, uram.
Benjamin Priam, uram.
Foglalkozása?
Mit mondott?
- Beszéljen hangosabban, nem hallom! - Lótolvaj vagyok!
Jó lótolvaj?
A legjobb, uram!
Írja alá, vagy tegyen jelet!
Lovakra és öszvérekre van szükségem, Mr. Priam.
Itt van az összeg, amit el kell költenie,
és itt van a menlevele.
- Kér kíséretet? - Nem, uram.
Vissza fog jönni, uram.
Igen, uram. Úgy lesz, uram.
- Tizedes! - Igen, uram!
- Hívja Andreen hadnagyot! Szolgálatban van, őrnagy úr.
- Akkor Fredericks hadnagyot. - Kórházban van.
- Lewison? - Ő az ügyeletes tiszt.
- Cable őrmester? - Orjáraton.
- Hívja ide Graham hadnagyot. - Igen, uram.
- Öt óra alatt öt ember. - Magának seregre van szüksége.
Charribát nem lehet helyőrségiek alkalmi csapatával elfogni.
Ezt már tudnia kellene.
Mit akar ezzel mondani, Frank?
Gyerünk, mondja el! Mondja csak ki!
Nem azt mondom, hogy a vérfürdő a maga hibája volt.
Csak azt, hogy be kellene látnia, az áthelyezése erre a posztra...
pusztán fegyelmi eljárás volt.
És ha megint a saját háborúját akarja vívni, mint Gettysburgnél, fel fogják függeszteni.
Nem fognak felfüggeszteni, ha megtalálom Charribát és a gyerekeket.
Eszébe jutott már az, őrnagy úr,
hogy az apacs minden bizonnyal télre Mexikóba fog menni?
Mexikóban jelenleg egy 30000-es francia hadsereg tartózkodik.
Igen, eszembe jutott.
Frank, én hivatásos katona vagyok, nem börtönőr.
Ez olyasmi, amit meg kell tenni, és én meg is fogom tenni,
most!
Az apacsot hajszolja, őrnagy úr, vagy az előléptetést?
Bármi is az indokom, Frank,
jó lesz, ha térden állva imádkozik Istenhez, hogy nem viszem magammal.
Gondolom, minden katonát el akar vinni.
Csak 10 embert viszek el az egységből. Önkénteseket.
A haderőm nagy részét foglyok fogják kitenni.
Jól gondolja meg, ne vigyen konföderalista foglyokat,
akkor se, ha jelentkeznek!
A távollétemben maga lesz a helyőrség parancsnoka.
Amíg ezt a tisztséget viseli, minden más alól felmentem.
Amint látja,
a parancsaihoz az aláírásom fölé csatoltam egy nyilatkozatot,
hogy teljes körű felelősséget vállalok...
minden ilyen cselekedetre.
Tessék. Minden benne van?
Nem, uram.
Kötelességemnek tartom értesíteni Carlton tábornokot...
mindarról, amit én meggondolatlan és veszélyes cselekedetnek vélek.
- Tegyen legrosszabb belátása szerint! - Ezért agyonlőhetik, Amos.
A kivégzőim majd álljanak egy vonalban!
Végeztem, kapitány.
Tinney tizedes!
Uram?
Hol a pokolban van Graham hadnagy?
Folytassák!
- Az őrnagy már várja, uram. - Köszönöm, tizedes.
- Uram! - Graham hadnagy.
- Nincsenek sokan, igaz? - Nem, uram, úgy tűnik, nincsenek.
Szivart?
Igen, uram. Köszönöm, uram.
- Kávét? - Igen, uram. Köszönöm, uram.
Miért helyezték a lovassághoz, hadnagy?
- Uram? - Miért a lovassághoz osztották be?
Maga a tüzérektől jött, nem?
Nem, uram. A nehéztüzérségtől.
- Nehéztüzérség? - Igen, uram.
Ahogy Napóleon mondta: "Az ágyúnál csak a villámcsapás jobb."
- Napóleon? - Igen, uram!
Megcsinálja, hadnagy. Meg kell csinálnia!
Szükségem van puskákra és lőszerre.
Minden szerepel ezen a listán: a lövedékek száma, a hadianyag típusa.
Hozza meg ezeket nekem!
Azonnal.
Igenis, uram!
Hadnagy!
- Uram? - Hová megy?
Azt kérdeztem: "Hová megy?"
Beszerezni...
ezeket a fegyvereket?
És hogyan és hol szándékozik ezt végrehajtani?
Tudomásomra jutott, hogy a denveri hadianyag-raktárból egy ellátóvonat,
útban a most Santa Fében állomásozó...
2. Kaliforniai hadtesthez...
holnap reggel a Sand River átkelőnél fog letáborozni,
50 kilométerre innen.
Na most, ha lehetősége adódik, elcsípheti a C-csapatot.
Nézze meg, tud-e segíteni.
Igen, uram.
November 4.
Graham hadnagynak nem volt hivatalos parancsa, de ez nem gátolta.
Nagyon meggyőző volt Gomez őrmesterrel és a C-csapat készenlétisével.
Megszerezte, ami az őrnagynak kellett.
48 új Henry ismétlőpuskával és 5000 tölténnyel tért vissza,
saját magának pedig hozott egy kis tarackágyút játékszernek.
Látom, visszaigazolt a nehéztüzérséghez, hadnagy.
Igen, uram.
Több mint száz polgári fogoly jelentkezett,
közülük választotta ki az őrnagy azt a hatot, akik kétségkívül a legjobbak voltak.
Amíg a lovakra vártunk, a lázadó rabok, akikre szükségünk volt,
nézték, hogy épül a bitófa.
A bitófa, amelyre az őrnagy felkötteti Chillum őrmestert, a Hadley fivéreket,
Jimmy Lee-t és a kapitányukat.
Kapitány!
- Gondolja, hogy csak blöfföl? - Biztos, hogy blöfföl.
Nagyobb szüksége van ránk, mint nekünk rá.
Kapitány, nem táncparkett az, amit nekünk építenek.
Csak azt akarjuk, hogy tudja, akárhogy is dönt,
mi mind magával vagyunk.
A déli önkéntesek híján az őrnagy kénytelen volt felfogadni cowboyokat,
vándormadarakat és iszákosokat.
Maga indiánokkal harcoló, öszvéres, whiskey-ivó önkénteseket keres, uram.
Istenemre, talált egyet.
Mihez kezdjek magával?
Ő a legnagyobb ivó, de a vidék legjobb szállítója is, uram.
- Hogy hívják? - Wiley.
Wiley, tegye oda a jelét!
- Lesz whiskey? - Amennyi magába fér.
Amikor megszolgálja.
Őrmester, dobja be egy cellába, és szárítsa ki!
- Gyerünk, Wiley! - Én még ilyet nem láttam!
- Hányan vannak, Ryan? - Tizenketten, uram.
- Neve? - Dalhstrom.
Minden igaz úton járónak Isten igéjével kell utazni.
Minden tiszteletem az öné, de Istennek ehhez semmi köze.
Én a bűnösökre akarok lesújtani, nem a pogányokat megváltani.
Tizenhét évvel ezelőtt én adtam össze John és Mary Rostest.
Aki elpusztítja az én nyájamat, azt én pusztítom el!
Tisztelendő úr!
November 5.
A konföderalista foglyok dühösek és nyugtalanok, várják a holnapot,
amikor a lázadó kapitányt és négy társát fel fogják akasztani.
Félünk a következményektől.
Tudjuk, hogy szüksége van a kapitányra és az embereire,
de az őrnagy konok.
Szerintem fel fogja őket köttetni, ha nem jelentkeznek önként.
Szeretnék jelentkezni, uram. En és a hat színes bőrűm.
Az egységből nem kértem önkénteseket.
- Mi kérjük, uram. - Miért?
Hogy harcoljunk, uram.
Már majdnem két éve csak őrségben állunk és istállót takarítunk.
Holnap reggel megkéri az ügyeletes tisztet, hogy bejöhessen hozzám.
Maga és a hat színes bőrűje.
Köszönöm, uram.
A lázadó kapitány, Ben Tyreen tisztelteti, uram.
Találkozni akar magával.
Igazán?
Igen, uram.
Továbbá kijelenti, hogy önként jelentkezik az embereivel,
ha minden rab dupla fejadagot kap, plusz Carlton tábornok írásban garantálja,
hogy az összes déli katona, aki önnél szolgál, uram,
automatikusan teljes kegyelemben részesül.
Nos, uram, ha lehetek olyan merész, hogy javasoljam...
Őrség!
- Nyissa ki! - Igen, uram.
Őrnagy, tudomásomra jutott...
Megöli egyik katonámat, és azután van képe nekem feltételeket diktálni?
Maga egy nyavalyás áruló, Ben.
Már akkor áruló volt, mikor még nem is járt Délen.
És most már gyilkos is.
Holnap reggel felköttetem, és végeztem magával!
Börtönőr!
Őrmester!
Hány emberre van szüksége?
Húszra. Jókra.
Amíg az apacsot el nem fogjuk, vagy meg nem öljük, csak ennyi.
Megegyeztünk.
Akkor szavamat adom, őrnagy. Szolgálni fogunk.
Azután viszont hazamegyünk.
Ha ezt az alkut nem tudja elfogadni,
kössön fel minket most, és legyen vége!
Lehet, hogy egy fára akasztom fel azzal az indiánnal, Ben.
Biztosan meg is teszi, Amos.
Ez az ember hadnagyi rangban fog szolgálni alattam és Graham hadnagy alatt.
Fogja szolgálni?
Amíg az apacsot el nem fogjuk, vagy meg nem öljük, uram.
Vigyázz!
Graham hadnagy, hagyja már azt az átkozott harangot!
Priam, ez egy rakás sasorrú, kizsigerelt, göthös,
fájós lábú, csapott hátú kutya! Maga lótolvajnak nevezi magát?
Samuel Potts!
Elég félénknek látszanak azok az indiánok, akiket hozott, Samuel!
- Nem tudják, örül-e nekik, Amos. - Jöjjön fel ide! Meghívom egy italra.
Ryan!
Ma visszatért Mr. Potts. Vele volt Riago.
Ha Brannin hadnagy élne, felkötné az apacsot,
és én segítenék.
Igen, de Mexikóban hol?
A gyerekek?
Soványak, de jobban vannak, mint gondolná.
Már a saját nyilaikat készítik.
Az Riago, aki magával lovagolt be, ugye?
Magának mind egyforma, Amos?
Kérdeztem valamit, Sam.
Riago az.
Hol talált rá?
Nem én. Ő talált rám.
Azt mondta, a vérontás után bujkált, a nyomukban maradt,
gondolta, hogy előbb-utóbb felbukkanok.
Én hiszek neki, Amos.
Ki a másik?
Őt személyes bosszú vezérli.
Úgy néz ki, az öreg Charriba nem vitte magával erre az utolsó rohamra.
Azt mondta, nem megbízható.
Ő meg a fejébe vette, hogy megöli az öreget.
Azt akarja, elhiggyem, hogy ezek az apacsok a saját családjaik ellen fordulnak?
A saját embereik nyomát követik?
Miért ne? Úgy tűnik, mindenki ezt csinálja.
Brannin hadnagy nem bízott meg Riagóban. Igaz, Ryan?
Igen, uram.
Sajnos én ezzel egyetértek, Sam.
Hát akkor értsen egyet Brannin hadnaggyal!
Értsen egyet nélkülem!
Sam Potts!
Úgy fest, az unionista zubbonyok, amiket adott, nem illenek ránk, őrnagy.
Én is úgy látom.
Az utolsó nap azzal telt, hogy megismerkedtünk a bajtársainkkal.
Megtanultuk, hogy kezeljük biztosan és gyorsan a málhás állatokat.
És kitanultuk a tisztjeink jellemét.
Csapat, sorakozz!
Gyalogosok kettesével tőlem jobbra!
Lovasság, 20 lépésre előttem sorakozó!
Jobbra tőlem legyen meg a kettes oszlop! Itt sorakozzanak fel!
Vigyék onnan azt az öszvért!
Nehéztüzérséggel sorakozó 20 lépéssel előttem!
Jobbra tőlem kettes oszlop!
Sorakozó!
Ha még egyszer szólok, hadbíróság elé kerülnek!
Miért nem kerít egy lovat és ül föl rá, Graham hadnagy?
Gyalogosan nem megy olyan jól!
Lóra!
November 7. Készen álltunk, mindenki, aki önként jelentkezett.
Civilek, bűnözők, déliek és négerek.
Uraim, becsületszavunkat adtuk az őrnagynak,
és addig szolgáljuk, amíg én nem szólok.
Addig az ideig...
ő lesz a parancsnokuk és így is kell őt kezelni.
A vele szemben tanúsított tiszteletlenség minden jelét személyes sértésnek veszem.
Ne féljen, Ben bátyó, amikor eljön az ideje,
elvesszük az önhitt jenki kedvét a dirigálástól!
Magának nem vagyok bátyó, maga vörös nyakú favágó!
Még egy szó, és a hadjárat végén bilincsben fog kikötni.
Vigyázz!
Sok szerencsét, Frank! Adja át üdvözletemet a tábornoknak.
Remélem, ezt maga fogja megtenni egy héten belül, Amos.
Ha mégsem, hát sok szerencsét!
Három menetparancsom van:
Ha jelzek, hogy jöjjenek, jönnek. Ha azt jelzem, támadás, támadnak.
Ha azt jelzem, futás, követnek, és futnak, ahogy belefér.
Indulás, hadnagy!
- Kettesével jobbra! - Kettesével jobbra!
- Balra át! - Balra át!
- Fújjon valamit, fiam! - Igen, uram.
November 18. Texasban vagyunk, közeledünk Mexikóhoz.
Az őrnagy nem akarja, hogy déliek őrjáratai...
lepjék meg Fort Davisből.
- Ma este nem gyújtunk tüzet, őrmester. - Igenis, uram.
Hadley közlegény, maga nem tagja a fegyvereseimnek!
Már megint hideg kávé!
A határ 80 kilométerre van innen, Fort Davis pedig 138-ra.
Kíváncsi vagyok, sikerül-e.
Mi sikerül, Chillum őrmester?
Visszajutni oda, ahonnan jöttünk, kapitány.
Sikerülni fog. Csak idő kérdése.
Hajnalodott, épp indulni készültünk a Rio Grandéhoz, amikor Riago visszatért.
Még most sem bízom benne.
- Kettesével jobbra! - Őrnagy úr!
Azt mondja, a közelben fehér emberek szagát érezte.
Fogadok, a folyónál várnak ránk, Amos.
- Jó lesz, ha vigyázunk. - Lássuk, milyen fából vagyunk faragva!
Fiú!
Teljes vágtát, fiam! Hadd tudják azok a lázadók, hogy jenki sereg érkezik!
Csapat, állj!
Mr. Potts! Gomez őrmester! Az első 12 ember menjen át előőrsnek!
- Csapat, jobbra át, fordulj! - Graham hadnagy, indulás!
Kettes oszlopok!
Konföderalista lovasság, hadnagy.
Nincs sok időnk.
A szava körülbelül annyit ér, mint az indítéka.
- Akkor miért nem oldja fel alóla? - Ben, maga adta, maga szegi meg.
És legyen átkozott!
- Mégis, mit akar tőlünk? - Megkaptam, amit akarok, őrmester.
A szavát kaptam.
- Chillum őrmester! - Uram!
- Indulás! - Merre, kapitány úr?
Mexikóba, maga átkozott hülye!
November 19. Mexikóban vagyunk,
és a nap eseményei mindenki számára világossá tették,
hogy az őrnagy jelenleg nem a Dél, hanem az apacs ellen visel háborút.
- Lunge! - Ez nagyon jó, Aesop.
Köszönöm, uram.
De ahogy Napóleon mondta, az ágyúnál csak a villámcsapás jobb.
- Jó éjszakát! - Jó éjszakát, uram!
Fegyvert lábhoz!
Köszönöm, Priam.
Fiú, hozzád beszélek!
Elfeledkezel a jó modorról, nigger!
Gyere ide, és húzd le a csizmámat!
Graham hadnagy!
Ellenőrizze a készültséget!
Hallottad, fiú?
Csináld, fiú, de azonnal!
Hagyd, fiam!
Engedje el a lábamat!
Tiszteletes, maga aztán jó nagy port ver fel a prédikációjával!
Ne feledkezz meg a lábbelidről, fiacskám!
- Elkezdted, most fejezd is be! - Nem, mi fogjuk befejezni!
Az istenit, prédikátor, most móresre tanítjuk!
- Előbb szaggatlak én ízekre titeket! - Déli csürhe, leülni!
Hozzám szólt, őrmester?
Talán nem tudja, de közel áll ahhoz, hogy kicsináljam.
Magát, meg az összes többi jenkijét.
Közlegény!
Mr. Aesop, szeretnénk gratulálni magának és az embereinek...
ahhoz, ahogy ma délután a folyón való átkelést intézte.
Köszönöm, uram.
Szükség volt erre a gesztusra. Sajnálom, hogy olyan fájdalmas volt magának.
Mr. Aesop jó katona. Ez többet nem fog előfordulni.
Az egész arról szól, ami történt, Ben.
Ha ez ennyire egyszerű lenne, Amos!
Törődhetünk a sajátjainkkal.
Ha lehet, elég soká várt, amíg megtette.
Maguk mind, az egész háború során.
"Maguk mind?"
Nem fogom megköszönni, amiért megtartotta a szavát ma délután a folyónál.
Kötelessége volt.
De nem volt könnyű, és ezért tisztelem.
Nem kell a tisztelet attól, aki a nemzetségét a saját testvérei ellen harcoltatta.
A katonákat a hazájukért harcoltattam.
- Amit maga elárult. - Miféle hazám az, amit elárultam?
Csak egy ország, amit elhagytam, és az érte vívott reménytelen háborúban embert ölök.
De nem olyanokat, akik a szomszédaim és a barátaim voltak.
Barátok!
A legjobb barátja az volt, aki bevitte a West Point Akadémiára.
Télen ölték meg a 2. Michiganiekkel együtt Chickamaugában.
- Ezt tudta? - Tudtam, Amos.
Maga egy leendő lovag, egy tollas kalapos ír krumplitermesztő,
aki egy olyan fehér oszlopos ültetvényes házért harcol,
amilyenje sosem volt és nem is lesz.
Pontosan milyennek látja magát, Dundee őrnagy?
Elgondolkodott azon valaha, miért csináltak magából katona helyett börtönőrt?
1864. december 22. Öt hete vagyunk Mexikóban,
és minden kapcsolatot elvesztettünk az apaccsal.
Meg a felderítő, Samuel Potts is elismeri, és ennek örülök.
Szeretném megbosszulni a mészárlást, de túl jól emlékszem rá, és félek.
Hogy lehet megfogni a szelet, vagy megölni az ellenséget, akit sosem látunk?
Karácsony este van az Úr 1864. esztendejében,
és a táborban ma este mély és áhítatos csend és béke honol.
Mr. Potts és Riago, az apacs...
jókedvű, testvéries birkózást enged meg magának.
A tét Mr. Potts vasutas aranyórája...
és az apacs ezüsttel berakott puskája.
Ez egy barátságos verseny.
Gyerünk, indián, kelj fel!
Ott van, kapd el!
- Ez padlóra vitte. - Kelj fel!
Azt hiszem, lefogja magát győzni, Samuel. Tudja, miért?
Mert a nehéztüzérség magára fogad.
Tudja, hogy Graham hadnagy 5 dollárt tett magára?
A nehéztüzérség és ráadásul egy hadnagy.
Hallott már olyat, hogy egy nehéztüzér megnyer egy fogadást, egy lányt,
vagy egy háborút, amikor ott van a lovasság is?
- Ki fogadott ellenem? - Én.
- Csak egy, őrnagy! Beszélni akar. - Hozzák be!
Azt mondja, ő jó apacs és békés,
és ezért senki ne lője le.
- Chiricahua? - Biztosan az.
Miért akarna egy ilyen öregember rajtaütni Charribán?
Azt mondja, miért ne? Végtére is, ez az ő földjük.
Egy kis puha ételt kér, mert a fogai már nincsenek meg.
Miért jött el?
Charriba kirúgta.
Azt mondja, túlságosan öreg már a harchoz.
Kérdezd meg, miért higgyek neki.
Szóval?
Azt mondja, Charriba tábora a folyó túlsó partján van.
Odavezet minket. Aludni fognak.
Arra számít, hogy ezt el is hiszem?
Hagyjam, hogy lesből támadásba vezessen minket?
Azt mondja, őrnagy, hogy a szíve hű,
és ennek bizonyítékát is adja.
Miféle bizonyítékot, Mr. Potts?
A gyerekeket.
Elhozta a gyerekeket.
Egész jó!
Tovább, énekeljetek!
Kész a leves.
Egy neked, kicsike.
Gyere ide, kis hős, ahol tudsz enni!
- Kérek repetát! - Gyere ide!
- Mi nem kapunk? - Vigyázz, ki ne öntsd!
Úgy látszik, azok a bélzabálók nem etették őket valami jól.
- Láttál te már kövér apacsot? - Még nem.
Ez jó!
Most már visszamegy, hogy megkapta, amiért jött, őrnagy?
Minden arra mutat, hogy az öreg igazat mond.
Potts csak félig van erről meggyőződve.
Én több mint félig.
Arra nem gondolt, hogy Charriba azért adta ide, amit akartunk,
mert újból vissza akarja szerezni?
De eszembe jutott.
A két legjobb embere segítsen Gomez őrmesternek hazavinni a gyerekeket.
Így is többen leszünk, mint maguk, Amos.
Biztosan, Ben. Most pedig menjen, és tegye, amit mondtam.
Igen, uram.
De csak amíg az apacsot el nem fogjuk, vagy meg nem öljük!
Gomez őrmester a biztonság felé tartott a három Rostes fiúval,
mialatt mi követtük az öreg apacsot Sierra Charriba nyomában.
Hadnagy, vigyen át 12 embert előőrsnek!
Első 12, utánam!
- Chillum őrmester, vigye át őket! - Igen, uram.
Hozza vissza őket a folyó túlsó oldalára!
Vissza a folyóhoz!
Próbáljanak átrendeződni a túlsó parton! - Hadley, szorítsa őket vissza!
Mozgás, Graham hadnagy, itt már nem maradt senki, akire lőni lehet.
Boldog karácsonyt!
Babát készített a kislányának. Riago!
Honnan tudták?
Apacsok.
És akkor ő mi az ördög?
Én szelíd apacs vagyok.
Tábori eb.
Keresztény indián.
Charriba apacs.
Sam, fogja ezt a tábori ebet, és keressék meg nekem Charribát.
Ezért fizet minket, Amos.
- Wiley, eltalálták? - Nem, uram.
Megrúgott az egyik nyavalyás öszvér.
Tizennégy halott van, uram. Tizenhárom sebesült.
Négynek kritikus az állapota.
A készleteink 70%-a, a lőszer 20%-a oda,
és az állatállomány 60%-át megölték vagy ellopták.
- Ördög vigye a konföderalista pokolba! - Micsoda?
- Bocsánat. - Semmi baja, doktor.
Örökké fog élni, és száz gyereke lesz.
De ha az idő és a csata azt igazolja, hogy a gyengéje,
hogy ilyen közelről löveti magát, én vasalódeszkát viselnék a gatyámban.
Szóljon neki, hogy óvatosan bánjon vele, őrnagy, vagy egyenest a szeme közé lövök!
Végigjárőrözte ezt az egész területet Granttel '47-ben, igaz?
Igen. Kitűnő volt a tequila.
Maga szerint mennyire lehetünk a legközelebbi élelemtől és fedéltől?
Úgy egyheti járóföldre. Talán kevesebbre.
Van ott egy szép kis falu, elég barátságos is.
Ha komolyan fel akarja tölteni a készleteinket,
tudok ajánlani egy jól felszerelt helyőrséget, nagyjából itt.
De valószínűleg összetűzésbe kellene kerülnünk pár francia dzsidással.
Ez az, amit szeretnék elkerülni.
Őrnagy, nem tudjuk követni az apacsot!
Nem hagyom megszökni azt az indiánt!
- Fiú! - Uram!
Add tovább az egységnek, hogy reggel indulunk.
Nekem meg hozz egy üveggel abból a gyógyító brandyből!
Nincs több brandy, uram, hacsak a folyó mélyén nem.
Hadnagy, most próbáljon nyugton maradni!
Készüljenek, holnap reggel indulunk!
Sok mindenünk maradt a folyó mélyén.
Kérünk, Uram, fogadd be ezeket a katonákat, akik a te szolgálatodban estek el.
Ámen.
Csúnyán megvertek minket, őrnagy.
A halottaink eltemetése ezen nem változtat.
1865. január 9.
Gomez őrmester és a katonái ma tértek vissza.
A Rostes fiúk épek és egészségesek.
Ettől kicsit jobban éreztük magunkat, de nem sokáig.
Már nem fut tovább.
Vár.
Gyerünk! Lóra!
Január 10.
Tegnap este még ketten meghaltak.
Attól félek, az összes sebesült belepusztul, ha nem pihenünk.
Szeretném tudni, visszatér-e valamelyikünk.
A lázadók háborúja és Fort Benlin nagyon távolinak tűnik.
Megszállták a falut.
Az őrházban 10-15 ember van.
Sorkatonák, azt hiszem. Nem tudom.
A helyőrségük úgy hatórányira van,
körülbelül 300 dzsidás és legionárius, de lehet, hogy kevesebb.
Napkeltekor megtámadjuk a falut.
Lóról! Gyalogos harcra felkészülni!
- Hátra a lovakkal! - Hozzátok a lovakat!
- Közvetlen közelről! - Kanóc-időzítés zéró!
Kiürítés!
Rögzítve, a kanóc bekészítve, és tüzelésre kész!
- Felkészülni! - Készen állunk, uram.
Fiú, fújj egy dallamot!
Megmutatja a lobogót, uram?
Nem, hadnagy, most nem mutatjuk meg a lobogót.
Jól van, Sam, fogja rövidre, csak a lényeget!
Hé, kifelé onnan!
Körzeti parancsnokság
Amos Dundee őrnagy az Egyesült Államok irreguláris lovasságától üdvözli önt.
Öt percük van, hogy átadják fegyvereiket és készleteiket,
- különben támad. - Azt nem merészelné.
Ez agresszió egy baráti hatalommal szemben,
- a nemzetközi jog gyalázatos megsértése. - Fiacskám,
az őrnagy nem ügyvéd.
Most már csak négy percük van.
Őrmester, beszélni akarok a polgármesterrel!
- Úgy néz ki, ennek sosincs vége. - Mit mondott?
Megtámadtak már minket az apacsok, az itteni banditák,
a texasi martalócok, aztán felszabadítottak a franciák,
most meg az Egyesült Államok lovassága.
Sajnos maguk már túl későn jöttek. Semmink sincs, amit odaadhatnánk.
Se élelem, se fegyverek, se nők.
Mert ezt akarják, nem?
Ezért jönnek ide az országuk hős lobogójának lengetése nélkül.
Az ő nevükben beszél? Maga nem mexikói, igaz?
A férjem volt ennek a falunak az orvosa.
De a franciaellenes mexikóiak orvosa is volt.
Ott halt meg, ahol ők.
Én megfizettem az ittlétemért.
Ezt sajnálom, hölgyem, de mi hosszú utat tettünk meg.
Pihent lovakra és élelemre van szükségem. Az embereim éhesek.
Nem éhesebbek, mint ez a falu.
Hajlandók önnel mindenüket megosztani, őrnagy,
elsősorban az éhségüket.
Akarja látni a gyerekeket a kórházunkban,
akiknek a betegsége az éhezés?
- Graham hadnagy, tűz! - Uram!
Gomez őrmester, öljön le két öszvért, és ossza szét a húst...
és amit talál abban az őrházban, a falu népe...
- és a hölgy között. - Teresa. Teresa Maria Santiago.
- Asszonyom. Ryan! - Igen, uram.
Hadnagy!
Az ilyen szépséggel, mint az öné, ez a falu mindennél gazdagabb.
Tyreen hadnagy!
Isten óvja a királynőt!
Azért mentünk a faluba, hogy élelmet és lovakat szerezzünk,
de helyette a sajátunkat adtuk oda, és mindenki hálás volt.
ÉLJEN DUNDEE
A sebeinket egy német hölgy látta el,
aki beszélt angolul és csinos is volt, bár kissé öregecske.
- Tartsa rajta, jó? - Köszönöm, asszonyom.
Meg egy nagyon kedves mexikói lány, aki maga volt a jóság, gyengéd volt és fiatal.
Ne aggódj, fiam, nem a szívednél van!
A zsákmány a győzteseké.
Nos, Ben, egészen úriember formája van.
A háború után, Amos,
a Clair megyei Tyreenek fogják alkotni Virginia földbirtokos nemességét.
De még nincs vége.
Ma éjfélre legyen az egység minden tagja olyan részeg, mint a csap.
Akkor a foglyaink megszöknek, és elszaladnak segítségért.
De mi ezt nem fedezzük fel napkeltéig.
Holnap este, miután egész nap a nyomunkban voltak,
a francia lovasság letáborozik, és felkészül a rendezetlen csőcselékünk megtámadására.
De mielőtt megmoccannának, a szemüket is kilopjuk, és már ott sem vagyunk.
Maga vagy...
egy igazi katonai zseni,
vagy a legnagyobb bolond egész Észak-Mexikóban.
Nem vitás.
Magában nincs annyi temperamentum, hogy felszabadító legyen, Amos.
Nincs?
Ha javasolhatom, uraim, ideje csatlakozni az ünnepséghez.
Az egyedül üldögélés árt a léleknek.
Tyreen kapitány! Elég idős már ehhez?
- Számít az? - Nekem nem.
Nincs itt a nő.
Nagy kár.
Volt valami abban a nőben.
Volt, tényleg volt.
Emlékeztetett...
az atlaszselyemre.
- A puha, fehér selyemre. - Őrnagy!
Bocsásson meg, őrnagy úr!
Keringőt!
Örömmel, uram.
- Graham hadnagy! - Uram!
- Miért nincs az őrszemekkel? - Leváltottak, uram.
Folytassuk!
Uram, véleményem szerint több őr kellene az őrházhoz,
különben a francia foglyok megszöknek.
Köszönöm a véleményét, hadnagy.
És most, bízom benne, hogy folytatja.
Nem, uram. Amint látja, éppen lekérek, uram.
- Mi? - Lekérek, uram.
Graham hadnagy, maga ivott?
- Senorita. - Köszönöm, hadnagy.
Esetleg egy mexikói táncot?
El akartam búcsúzni és megköszönni.
Jó volt megünnepelni, hogy élünk.
- Itt akar maradni? - Nem tudom.
A férjemet akkor ismertem meg, amikor orvostanhallgató volt Bécsben.
A családom hevesen ellenezte.
Annyira hevesen, hogy már nem is köt oda semmi.
Itt pedig szükség van rám.
Linda kivételével nincs senki más 160 kilométer távolságban.
Elköszön a nevemben Tyreen hadnagytól?
Örömmel.
Tetszett, ahogy felkért táncolni.
Mintha egy bálteremben lennénk Bécsben.
- Kedves kis színjáték volt. - A hadnagynak van stílusa.
Biztosan érdekes ember.
Romlott. De én meg fogom menteni.
Köszönöm a kedvességét.
Nem is érzek mást, mint kedvességet.
Legközelebb majd érdekesebb leszek.
Hadley! Wiley! Hozzátok ide az öszvéreket!
Lóra! Sorakozó! Menjenek oda!
Ryan hiányzik, uram. Graham elment megkeresni.
- Ki kereste meg Grahamet? - Gomez.
Gomez őrmester, bánjon finoman a kürtössel!
Beteg.
Csak lassan, Ryan közlegény, csak lassan!
Örülünk, hogy úgy döntött, velünk tart.
Ha előre szólt volna, elküldhettük volna Gomez őrmestert,
hogy ágyban szolgálja fel a reggelijét.
Ryan, szálljon nyeregbe!
Mindenki felsorakozott és...
Mindenki jelen van és felsorakozott, uram.
Azt látom, Graham hadnagy. Tisztán látom.
Gondolom, most már el tud velük indulni.
Kettesével balra, jobbra át!
Tegnap este az őrnagy hagyta a francia foglyokat megszökni.
Azt remélte, elmennek a helyőrségükbe erősítésért.
Így is történt.
Aznap délután kiküldte Graham hadnagyot néhány közlegénnyel csalinak.
Mi visszahúzódtunk és vártunk.
Jefferson, az a sál az ágyún díszelegjen, ne magán!
- Igen, uram. - Wiley, biztosítsa a málhásokat!
Chillum őrmester, kint vannak az őrszemek?
Igen. Nem mintha bármi hasznuk lenne.
Ha a dzsidásoknak tábori ágyújuk van,
begurítják, leadnak egy sor lövést, és elintéznek minket...
a 3 méteres lándzsáikkal, amiket cipelnek.
Nem, letáboroznak.
Megbocsásson, hadnagy, de ezt ki állítja?
Én.
Hát nem csinosak?
A fiaimmal úgy is le tudjuk győzni azt a csapatot, legalábbis a gyalogosokat,
ha egyik kezünk hátra van kötve.
Az hogy lehet, Aesop?
Puhányak, O. W. Sosem jártak délen.
Felzárkóznak.
Kevesebb mint 8 kilométerre lesznek Grahamtől, mire teljesen besötétedik.
És ha nem állnak meg?
És ha nem táboroznak le? Csak mennek, és porrá zúzzák a hadnagyot?
Hatalmas az Úr keze.
Január 15. A franciáknak három napba telt, mire felfedezték,
hogy csupán egy félkarú felderítőt és egy áruló apacsot üldöznek.
Mr. Potts és Riago gondolta, hogy már biztonságban vagyunk,
hát eldöntötték, otthagyják őket, és megkeresnek minket.
Mi pihentünk és gyógyítottuk a sebeinket.
Hé! Megfulladok!
- Jöjjön be! - Már fürödtem.
Jó a víz!
- Először borotválkozol, Tim? - Igen.
- Talán már Ryannek is kéne szólítanunk. - Bizony.
Várjuk, hogy Mr. Potts, Gomez őrmester...
és a lázadó kapitány visszatérjen a felderítésből.
Attól félünk, hogy a franciák a falun torolták meg a dolgot.
Folyton Lindára gondolok, és imádkozom a biztonságáért.
- Mi történt? - Mint mikor egy madarat látunk meghalni.
- És a nő? - Nem tudom, Amos.
Ha felakasztották, már levágták.
Azokhoz a csinos kalapos fiúkhoz képest az apacsok misszionáriusok.
Sose becsülje alá az európai nevelés értékét!
- Charribának nincs jele? - Amiatt ne aggódjon, Amos.
Elnyújtja a találkozást.
Szerintem annyi történetet akar hagyni magáról, amennyit...
a népe ezer évig mesélhet a tábortűz mellett.
Gyógyulgattunk, ismét egységgé váltunk.
Kemények voltunk és éberek, alig vártuk a csatát,
amikor megtörtént, amit az őrnagy legjobban gyűlölt.
Uram! Egy dezertőr!
O. W. Hadley megszökött, uram. Tegnap éjjel.
Eltűnt egy ló, az élelem-és lőszerraktárba betörtek.
Mr. Potts, Riagóval eredjenek a nyomába.
Hozzák vissza azt az embert!
Ez nem az én feladatom, őrnagy.
Nem arra szerződtem, hogy honvággyal küszködő katonafiúkat hajkurásszak.
Az enyém!
Jól van, őrmester, keresse meg!
Bocsásson meg, uram,
de mit csinálnak Hadley közlegénnyel, ha elkapják?
Hogy mit?
Fiam, az lenne a mi szerencsénk, ha ő megölné.
De ha nem ő, akkor megteszi az őrnagy.
Ó, nem, Mr. Potts,
az őrnagy nem fogja-
Két nap múlva Gomez őrmester visszatért O. W. Hadley-vel.
A nap során megtalálta a doktornőt néhány gyerekkel és Lindával.
Mindnyájan elmenekültek a faluból.
Az őrnagy nem vesztegette az időt, hogy O. W. Hadley-t bíróság elé állítsa.
Fiúk, az istenit, azt akarom, hogy tudják, milyen egységünk van.
Ő kíméletlenül golyót eresztett belém.
És hagyott volna kivérezni,
ha nem lett volna az a hölgy, aki odajött, és bekötözte a lábamat.
Most már tudják, hogy nem vagyok dezertőr.
Csak azért mentem el a faluba, hogy egy kis seríoritának udvaroljak, és üdvözöljem őket.
Vissza akartam jönni. Tényleg.
Mind tudják, hogy mindig az én nagy testvérem mellett maradok.
- Nem így van, Arthur? - De igen.
És nem hagyod, hogy lelőjék a te atyafidat, mint egy dezertőrt, igaz, Arthur?
Teszel ellene valamit, nem?
Őrmester, nem akarok felnézni rá.
Kapitány!
Maga ismer engem.
Elmentem máskor is.
De mindig visszajöttem, nem?
Maga megkorbácsolt érte, és meg is érdemeltem.
De egyszer sem ölt meg.
Ugye most sem fog átadni egy jenkinek,
csak mert vágyódtam egy nő után?
Nagyon édes kicsike, kapitány.
Csinos és udvarias, és egy hölgy. Tényleg az.
És azt az ételt a rokonainak vittem.
Emlékszik rá, kapitány?
Táncoltam vele és bemutattam magát neki. Emlékszik rá, ugye?
Emlékszem.
Chillum őrmester, elmondaná, hogy ebben a táborban mindenki tudta,
hogy az a falu leégett, és az emberek szétszéledtek?
Azt tudom, őrnagy, uram,
de gondoltam, elüldögélek ott, és megvárom, amíg visszajönnek.
- Had nagy! - Igen, uram.
Maga szerint mennyi élelem és lőszer tűnt el?
Három ember egyheti adagja, uram.
Nézze, őrnagy, felejtse el a szabályzatot!
Az egység tagjai az életüket kockáztatták azért a készletért.
Talán elkerülte a figyelmét, de ő is az életét kockáztatta.
Közlegény,
magát lelőjük.
Hadley!
Őrnagy, adja át nekünk! Majd én elintézem!
Nem engedem, hogy megölje!
Maga valamikor katona volt. Tudja, mit beszél?
Azt mondom, hogy ha megöli ezt a fiút, az a dolog kezdete, és nem a vége.
Maga kimerült, Ben.
Valamikor szikla volt, most viszont szétmorzsolódik, mint a régi kréta.
Hadnagy, sorsoljon ki egy kivégzőosztagot!
- Konföderalista ne legyen benne. - Igenis, uram.
Azt mondtam, szolgálni fogunk ebben az egységben, és szolgálni is fogunk!
De csak amíg el nem kaptuk az apacsot.
Aztán pedig, őrnagy,
meg fogom ölni.
Tényleg, Ben?
Igen.
Igen, Amos.
Hagyja, hogy lelőjenek, kapitány?
Ez a kötelességem, fiam.
Eszébe kellett volna jutnia, hogy az őrnagy alá tartozik, nem alám.
Sajnálom!
Ennyi, fiúk, az istenit,
lássatok hozzá, és essünk túl rajta!
A pokolba, őrnagy, maga azt teszi, amit tennie kell,
de átkozott legyen érte a lelke, és Isten áldja Robert E. Lee-t!
Megosztott egység lettünk, és felek, ezt a törést már semmi sem hozza rendbe.
A saját embereink közül is van, aki keserűen érez az őrnagy iránt.
De ő viseli a parancsnokság terhét, és én nem vagyok rá megfelelő, hogy elítéljem.
Én nem vagyok a katonája.
Nem tudtam elviselni, hogy velük legyek, annak a nagy gyűlöletnek a közepén.
- Magával tarthatok? - Nem fél a tigristől?
Maga az a tigris, ami ezekben a hegyekben kószál?
Nem, őrnagy, nem félek.
- Milyen szép itt! - Én sem rontom el?
Nem.
Ami ma történt, az szörnyű volt.
Egy kicsit mind meghaltunk azzal a fiúval.
De talán maga leginkább.
Miért van velem?
Túl sok halált láttam,
és kétségbeesetten érezni akartam, hogy élek,
hogy mindketten élünk.
Ugye nagyon bánt az, ahogyan az emberek irántad éreznek?
Azzal foglalkozom, hogy harcolnak, nem azzal, hogy éreznek irántam.
De miért olyan fontos ez a harc?
Vannak más dolgok is.
A férfiak megértik a harcot. Az hiszem, néha talán szükségük is van rá.
Az igazság az, hogy könnyű csinálni.
Elfelejted a gondjaidat, a feladataidat,
csak valaki adjon enni, és mondja meg, mit tegyél.
De te kinek felelsz?
Ha elmész Durangóba, rejtőzködnöd kell, igaz?
Nehéz lesz, de nem lehetetlen.
Gondoltál valaha arra, hogy az Egyesült Államokban élj?
Erre nem gondolok, őrnagy úr.
Vedd ki!
Nem lehet. Túl mélyen van. Túl közel van az ütőérhez.
El kell, hogy vigyenek Durangóba az orvoshoz.
Az egységgel maradok.
Hozzál egy kis whiskeyt és kötszert. Menj!
Őrmester, hozzon egy hordágyat az őrnagy úrnak!
Megérett a távozásra, őrnagy.
És ideje lenne, hogy meg is tegye.
Tulajdonképpen fel kéne hagynia az egész katonáskodással!
Csapdába esett a folyónál. Lesből támadták meg, mint egy hadnagyocskát.
Egy fiú halálát okozta, és megszegte a saját parancsait.
És most mivel magyarázza, hogy a saját őrséggyűrűjén kívül van?
Mit művel, őrnagy, egy nő karjaiban nyugtatgatja a lelkiismeretét?
Egy, ha szabad így mondanom, elég kétes erkölcsű nőében?
Először is, mi a fészkes fenét keres itt, Amos?
Nagyon sok a francia katona Durangóban.
Nem mutatjuk meg a zászlót!
- Nem beszélem a nyelvüket. - De megérted.
Őrnagy!
Közel van, nagyon közel.
Ha arra gondol, hogy levágja a lábamat, ne tegye.
Csak azzal foglalkozom, hogy megállítsam a vérveszteséget.
Bár a nagy része alkohol.
Hét nap múlva tud majd járni, tizenkét nap múlva pedig lovagolhat.
Két nap múlva járni fogok, és másnap lovagolni.
Mr. Potts, Gomez őrmesterrel most már visszatérhetnek az egységhez.
Egyedül is eljutok a folyóhoz a táborba.
És teljes mértékben képes leszek onnan követni a nyomukat.
Jobban tenné, ha nem mászkálna azokon az utcákon, Amos.
Nem valószínű, hogy mexikóinak nézik.
Nem, semmi értelme.
Tudnak rólam azok a franciák.
Csak arra várnak, hogy futni kezdjek, és elvezessem őket az egységhez.
Úgy látom, a francia barátaink még mindig várnak.
Tequilát. Hoztál tequilát?
Innivalót kértem! Ez egy köpéshez sem elég.
Nem.
Persze, napról napra jobb.
Hamarosan táncolni is tudok vele.
Nem hiszel nekem?
Megmutatom. Gyere!
Miss Covington, remélem megtisztel a következő francianégyessel.
Várj, és meglátod.
Ez a hadsereg nem táncol,
nem menetel és nem harcol.
Kivéve ezt az utolsó csatamezőt.
Guaymasban csatlakozunk a franciaellenes mexikóiakhoz.
Azért jöttem, hogy megnyugodjak, még élsz.
Élek.
Igen, látom.
Óvatosnak kell lenned.
A francia rendőrség már gyanakszik erre a helyre.
Várj!
Ha valaha kijutok innen...
A háború nem tart örökké.
De magának igen, őrnagy úr.
Nem, a háború nem tart örökké.
"Ébredj! Mert a reggel az éj edényébe
"Dobta a követ, mitől a csillagoknak kihuny a fénye"
- Maga mit keres itt? - Azért jöttem, hogy megmentsem.
Az egész estét a keresésével töltöttük.
- Miért? - Hogy én magam ölhessem meg.
Ez érthető.
Nos, ott megy a mi kis házőrzőnk.
Megyünk, őrnagy?
Iszom, Ben. Tudta?
Ez az én hatalmas sikerem titka. Hogy iszom.
De nem iszom eleget.
Maga miért nem iszik, Tyreen hadnagy?
Sosincsenek kételyei, hogy ki is maga?
Én már három ember is voltam, Amos.
Ez elég egy életre.
- Ír bevándorló... Elbocsátott amerikai tiszt.
És konföderalista áruló.
- Nekem egyik sem tetszik. - Hát, ez nem véletlen.
Menjen tőlem!
Parancsom van, a jellemének megfelelő.
A hátsó ajtón át kell kivinnem.
- Fejezze be! - Az őrjárat! Azonnal mennünk kell!
Hagyjanak békén, mind!
Csapat!
Gomez őrmester!
Őrnagy úr!
Tűz!
Graham hadnagy még 30 éves kora előtt tábornok lesz!
Hát most gyerünk, ki innen!
- Igyekezzen! - Ben, az isten szerelmére, hagyjon engem!
Miért is ne, őrnagy?
Arra sem érdemes, hogy megöljem!
Amíg az apacsot el nem fogjuk, vagy meg nem öljük.
Január 30. Azt hittük, elveszítettünk három közlegényt Durangóban,
de kettő ma reggel visszatért, és megint egység lettünk.
- Graham hadnagy! - Igen, uram.
Amikor elmentem, különleges parancsot adtam magának. Maga nem teljesítette.
Nem, uram. Maga parancsot adott nekem.
Attól kezdve én adtam a parancsokat.
Ebben biztos vagyok. Vegyen egy szivart!
Induüanak, hadnagy!
Futottunk a franciák elől, miközben az apacsot követtük,
de kifutottunk az időből.
A franciák sűrűbben járőröztek, mi viszont nem kerültünk közelebb Sierra Charribához.
- Mennyi ideje? - Négy vagy öt órával ezelőtt.
Charriba azt mondja, magának a keresztény istenével kell megbékélnie,
mivel hozzá fog menni.
Nyilván jobban megsértettük az öreget a folyónál, mint gondoltuk.
De legalább most már be kell fejeznie.
Eddig nyugaton keringett.
Egy-két hét múlva valamikor megint meg fog támadni minket egy kanyonban,
vagy egy folyó közepén, ellel vagy hajnalban.
Meddig hagyjuk, hogy ez az indián a saját feltételeivel harcoljon?
Mostanáig.
Mostantól kezdve behúzzuk fülünket-farkunkat, és rohanunk haza,
- egyenest a Rio Grandéhoz. - Hagyná megszökni Charribát?
Mondjuk úgy, egyenlő esélyt adok neki, hadnagy.
De jó látszatot kell keltenünk, őrnagy.
Először menjünk jobbra, aztán irány a folyó. De tényleg sietnünk kell!
Ha nem sietünk, ott fog ránk várni, ahogy most is.
- Honnan fogjuk tudni? - Nem fogjuk, amíg meg nem történik.
Szálljon lóra, hadnagy, és indulás!
- Vágja le, Sam. - Vágja le maga, őrnagy!
Azt hiszem, ő rászolgált erre.
Március 23. Ma megtudtuk, hogy Riago hűséges katona volt.
Keservesen bánom a gyanakvásaimat, ahogy biztosan az őrnagy is.
Április 18. Futottunk az apacsok elől és a franciák elől,
majd köröztünk, és elindultunk a folyó és az otthonunk felé.
Az emberek dühösek voltak, azt akarták, folytassuk az üldözést.
És akkor hirtelen mind ráébredtünk, hogy nem valami elől futunk.
A kutatásunk vége felé rohanunk.
A folyó nincs másfél kilométer ide.
Ez az utolsó esélye, őrnagy.
Az éppolyan jó hely, mint más, hogy megcsinálja, amit akar.
Őrmester, ha az őrszemeit elég messzire helyezné ki,
az apacs talán békén hagyná őket.
De történjék akármi, ne tüzeljenek, amíg nem támadnak magukra.
Ne feledje a parancsokat, és reménykedjen!
Sok szerencsét, Mr. Potts.
Most majd kiket küldesz ellenem?
Tűz!
Milyen kicsinek látszik!
Elég nagy volt, fiam.
Most, őrnagy,
vagy a folyó túlsó partján, Texasban?
Most megfelel, Ben.
Fiúk, ha akartok bunyót látni, itt lesz egy!
Gyertek fel, és nézzétek meg!
Megfeledkeztünk a franciákról, de a franciák nem feledkeztek meg rólunk.
Hol tudunk átkelni a folyón Texasba?
Az egyetlen sekély rész félnapi járóföldre van innen, őrnagy.
Nyergeljen fel a csapat, hadnagy, hazamegyünk.
- Gomez őrmester! - Uram?
- Nyergeljenek a katonák, indulunk! - Igen, uram.
Gratulálok, őrnagy.
Úgy tűnik, végre talált magának egy valódi háborút.
- Gomez őrmester! - Uram?
Állítsa hadrendbe az embereit,
készüljenek fel egy elölről érkező lovastámadásra!
Nem fognak támadni, őrnagy. Miért tennék?
A pozíciójuk megtartásával itt tartanak minket a többieknek.
- Nekik kell mennünk! - Amikor elkészülök.
- Graham hadnagy! - Uram?
- Készítse a nehéztüzérségét! - Igen, uram.
- Készen van, uram. - Simon!
Elő a munícióval,
Európa büszkeségét készülünk megtámadni!
Igenis, uram.
- Nos, Ben? - Ot lovasra lesz szükségem.
Oldalba támadom őket, miután megtörte a rohamukat.
- Remek! - Remek.
Hadnagy, mutassa meg a lobogót!
- Zászlóvivő! - Uram?
Mutassa fel a lobogót!
- Chillum őrmester! - Uram!
Vágja a kanócot 457 méteresre! Magasság 20...
- Legyen 28 fokos! - Készen van, uram!
Kezdődhet a tánc, hadnagy!
Másfél kilométer, talán kevesebb.
Most fognak jönni.
- Gomez őrmester! - Uram?
- A kürtszó lesz a jel, hogy tüzeljenek. - Igenis, uram.
Csapat, támadás!
Ha valamelyik nyavalyás gringo tüzel a jelzés előtt,
hát Istenre esküszöm, megölöm!
Ha jelt adok, a lovakat! Ismétlem, csak a lovakat!
Az emberei, lóra fel!
Állítsanak fel egy előőrsöt a szirt lábánál!
Itt jön a második hullám, Ben. Mi Készen állunk, ha maga is.
Gyűljenek körém!
Őrnagy, viszontlátásra Texasban!
Arra mérget vehet! Kürtös!
Dundee!
Mindenki jelen van és felsorakozott, uram!
Adja ki a parancsot, uram!
Indulás, hadnagy, kettes oszlopban!
Kettes oszlop!
- Ryan közlegény! - Uram!
- Fújja, fiam! - Igen, uram.
Előre, indulj!
1865. április 19.
A franciákkal vívott rövid, ám sok áldozatot követelő csata után...
átkeltünk a Rio Grandén, és visszatértünk az Egyesült Államokba.
Bővített változat